Zgrabi ga!
Ne!!
Imam dečka!
Ubijte ga!
Spusti ga! -Takoj ga ubijte!
Zdaj!
S tvojo roko je očitno bolje.
Artorius!!
Imamo kakšen problem?
Imate izbiro:
Lahko pomagate, ali pa umrete?
Odložite orožje!
Takoj ga odložite!!
Koliko ste jih pobili? -Štiri. -Ni slabo, za začetek dneva.
Tole preluknja oklep. Tako blizu so, da nimamo več časa.
Odjezdi naprej.
Moj oče se je izgubil na svoji poti...
Govoril je: Cerkev je tu, da nam pomaga. Ostanimo na njeni poti.
Kdor ni sledil, ga je dal mučiti.
Pot, ki jo je izbral, je bila izven dosega Cerkve. -Vendar ne Rima. Kar je verjel oče, verjame Rim.
Kaj, da so nekateri rojeni za suženjstvo? To ni tako. -Seveda je, sam mi je povedal.
Pelagij, ki mi je zelo blizu, uči, da morajo biti vsi ljudje svobodni. Enakovredni.
Da ima vsakdo pravico, da izbere svojo usodo. -Uči, kako? Pelagij je bil umorjen pred enim letom.
Germanius je rekel, da njegovi nauki širijo prekletstvo. Izobčili so ga in ubili.
Rim, o kakršnem govoriš, ne obstaja.
Razen v tvojih sanjah.
Je še katera druga pot? -Ne. Prek ledu moramo.
Vsi naj zapustijo kočije. Naj hodijo daleč narazen.
Vitezi... -Dovolj imam bežanja.
Sasi so že tako blizu in še rit me boli...
Že tako se nisem nikoli maral ozirati prek ramen...
Z veseljem naredim konec temu direndaju... -Končno si lahko ogledamo te barabe.
Tu in zdaj!
Jols... -Vidva, odpeljita konje!
Ganis, vodil boš te ljudi naprej. Glavnina Sasov je znotraj otoka. Če sledite obali,
dokler ne boste dosti južno od zidu, boste dokaj varni. -7 vas je proti 200. -8.
Dodaten lokostrelec vam bo prišel prav.
Raje bi ostal in se boril. -Dovolj kmalu boš dobil svojo priložnost.
On vam zdaj poveljuje. Ubogajte ga, razumete? -Da, gospod. -Pojdi, pojdi...
Pohitite, vsi... -Sposoben sem se boriti.
Ne. Tvoja naloga je, da pripoveduješ o vsem, kar si videl tu.
Zeradi tega je najvažnejše, da se uspešno vrneš v Rim.
Počakajte na moj ukaz.
Videti si prestrašena.
Približuje se nam veliko osamljenih moških.
Ne skrbi, ne bom jim dovolila, da te posilijo.
Lokostrelec!
Izven dosega so. -Sem uspel opaziti!
Izgleda, da čakajo na povabilo. Bors, Tristan... -Daleč izven dometa so.
Ciljajte na bočne položaje, da se bodo začeli kopičiti.
Ohranite razporeditev!
Če ne vas lastnoročno pobijem!
Očitno led ne bo počil. Nazaj, pomaknimo se nazaj! Pripravite se na boj!
Dag!! -Krijte ga! -Lokostrelci, naprej! Naprej!
Zmigajte se! Gremo! Ubijte ga!
Led poka!!
Ubijte ga že!!
Dag!!
Pridite nazaj!
Dag!
Vrnite se!
Ubijte ju!
Pomagajte! Hitro!
Ostani z mano!
Dagonet! Ostani z mano!
O moj Bog!
Hvaljen bodi Kristus. Kljub nikakršnim možnostim, hvala ti, gospod.
Alecto, naj si te ogledam.
Sijajen uspeh!
Mladi Alecto, naj si te ogledam. Končno si tu!
Lucan! -Hej, fant! Počakaj!
Veliki vitezi, zdaj ste svobodni! Prinesi mi dokumente! Pridite, Pridite...
Vaši dokumenti za neovirano gibanje v celem imperiju.
Vzemite jih. Arthur...
Škof Germanius, prijatelj mojega očeta.
Sedaj ste svobodni.
Lahko odidete.
Bors.
Bors!
Za Dagoneta...
To ga ne bo naredilo svobodnega, ker je že svoboden. Mrtev je!
Grob brez meča.
Želja mojega očeta je bila, naj ga pokopljejo z njegovimi konjeniki, če umre na tem otoku.
Je padel v bitki?
Ja, to je družinska tradicija.
Vem, zakaj misliš, da ti tukaj nič ne ostane,
razen tega,
kar si naredill s svojimi možmi. Imaš svoje načrte.
Nameni in dejanja so brez pomena, če jih ne uporabljaš v višje namene.
Bojevali smo vojno, da bi varovali Rim, kakršen ne obstaja več. So to dejanja, po katerih mi sodiš?
Ostal si in se bojeval, ko ti ni bilo treba. Boril si se s hudobneži, ko bi lahko zbežal.
Si vse to storil brez razloga?
Tukaj so tvoji ljudje.
Arthur, takoj pridi k zidu!
Spustite me skozi!
Vitezi, moja pot z vami se mora tukaj končati.
Bog naj bo z vami.
Arthur, to ni več bitka za Rim.
To ni tvoja bitka!
Toliko let, ki smo jih preživeli skupaj, preizkušnje, ki smo jih prestali in
kri, ki smo jo prelili. Zakaj smo to počeli, če ne za svojo končno svobodo?
In zdaj, ko smo ji tako blizu, ko jo imamo v dosegu roke... Poglej me!!
Vse to zdaj ne velja nič? -Ti me to sprašuješ? Ti, ki bi me moral najbolje poznati.
Potem pa ne počni tega! Le zanesljiva smrt te čaka tu.
Arthur, zavoljo najinega prijateljstva te rotim... -Bodi mi prijatelj in mi pusti, kar nameravam.
Zgrabi zasluženo svobodo in jo uživaj za naju oba. Ne morem oditi domov, kot vi, Lancelot!
Zdaj vem, da vsa kri, ki sem jo prelil, vsa življenja, ki sem jih vzel...
Vse to me je vodilo do tega zdaj.
Kaj se bo zgodilo jutri,
tega ne moremo vedeti.
Artorius!
Rimske pomožne čete so zapustile obzidje.
Kaj pa konjeniki? -Karavano peljejo stran od utrdbe.
Bežijo proti jugu z repi med nogami. -Torej ne bo nobenega odpora?
Nekaj deset vaščanov.
Poklali bomo tvoje rojake.
Mislim, da bi moral to videti. Kako drevo utegne biti dobro mesto za to.
Poglejete na vrh hriba.
Osamljen jezdec...
Nisi ravnokar rekel, da so odšli? Kaj je potem to? Duh?
En človek. Drobcena muha na hrbtu vaše velike vojske.
Kdo je to?
Arthur.
Arthur...
Arthur... Hhm...
Kamorkoli na tem bednem otoku pridem, slišim tvoje ime.
Vedno na pol zašepetano,
kot bi bil...
bog.
Vidim pa le meso in kri.
Nič bolj bog, kot bitje, na katerem sediš.
Povej svoje pogoje, Sas!
Rimljani so te zapustili.
Zakaj se boriš?
Razlogi za moj boj so preveč za rimsko in tvoje razumevanje.
Prišel si prosit za premirje.
Moral bi na kolena.
Prišel sem si ogledat tvoj obraz,
da te bom lahko osebno našel na bojišču. Tudi tebi priporočam, da si zapomniš moj obraz,
ko ga boš namreč naslednjič videl, bo to zadnja stvar, ki jo boš videl na tem svetu.
Končno človek, ki se ga splača ubiti.
Pripravi može za bitko!
Hej, svoboden si.
Tale Rimljan ima nekakšen načrt.
Pošlji naprej, kar je ostalo od tvoje pehote.
Moje može pošiljaš v smrt? -To so moji možje!!
Na bojne položaje!
Ne, ti ostaneš z menoj.
Vitezi, vsi imate pravico do svobode.
Vendar se dom, ki ga iščemo, ne nahaja v neki oddaljeni deželi!
Je v nas! V naših današnjih dejanjih!
Če nam je usojeno umreti, naj bo tako. Vendar zgodovina bo govorila,
da smo se tako odločili s svobodno voljo!
Gor, na hribu!
Pojdite po levi!
Ti greš z njimi! -Pojdimo!
Postavite ščite!
Arthur...
Moje življenje bi moral vzeti,
ne tega!
Nikoli tega!
Svetli vitezi, izneveril sem vas.
Nisem vas odpeljal z otoka,
niti prevzel vaše usode.
200 let smo se taki konjeniki borili in umirali za zemljo, ki ni bila naša.
Tistega dne pri Baddon Hillu pa smo vsi, ki smo se borili, življenje tvegali za višji cilj,
za svobodo.
Arthur, Guinevere,
naši ljudje so eno,
prav tako sta zdaj vidva.
Zdaj se bom pa res moral poročiti s tvojo mamo. -Kdo pa pravi, da te hočem?
Kralj Arthur! -Veliki Arthur!
Vsak moški, ženska in otrok tu naj bo priča, da je od današnjega dne naprej
celotna Britanija združena in ima isti cilj.
Artorius!
Kaj pa vitezi, ki so padli?
Njihove smrti niso povzročile žalovanj, niti otožnosti, kajti živeli bodo večno.
Njihova imena in dejanja so prehajala od očetov na sinove, od mater na hčere
v legendah o Kralju Arthurju in njegovih vitezih.